Мамо!
Завърши си работата!
Тя не може да го прави... Може! Гледай сега.
Започвай да работиш или ще те гръмна!
Лили, направи го! Хайде, продължавайте!
- Ще го застрелям. - Не!
Ще убият всички ни заради теб.
Хайде. Какъв ти е проблема? Работи!
Остави ме, стар евреино!
Аз съм стар, но не съм евреин.
Аз съм католик. - Ти си католик?
Хайде, Лили.
Продължавайте да действате!
Ужасно е, но трябва да го направиш.
В противен случай, той ще те убие. Бъди смела.
Хайде, Лили.
Вие двамата какво правите? Трябва да работите!
Разбрахте ли?
Поставете този труп при другите!
Работете, работете, работете! Евреи!
Тези гадни евреи не заслужават никаква жалост.
Ние трябва да се отървем от тях! До последния!
Но вие испанците, така наречените наши другари,
ги подслонявате, утешавате и ги крийте във вашите защитени сгради!
Знаете ли, какво правят те?
Те подготвят атентати срещу мен!
Не е приятно да бъдеш мишена на еврейски заговор
защото не можеш да избягаш!
Евреите са навсякъде! Те са като рак за обществото!
Предполагам, че не споделяте тази гледна точка.
Чудя се какви фашисти сте вие испанците.
Вашето поведение противоречи на нашите идеали!
Защитихме идеалите си по време на гражданската война.
Прекарах две години на фронта срещу руснаците.
Не приемам, някой да ми чете лекции. Дори вие.
Нямам много време. Какво искате?
Какво искам? Искам почит.
Сградите на испанското посолство са испанска територия.
Вие не може просто да влизате, да ги ограбвате и отвеждате хората.
Равносилно е да обявиш война
на приятелска страна измислила фашизма и се е борила с кръв за него!
Мислите ли, че ние обичаме евреите?
С прегърбени тела, криви носове, болнав вид,
и мръсни сделки?
Тогава защо ги подслонявате?
В нашите къщи, ние не подслоняваме евреи.
Какво говорите?
Хората, които вие наричате евреи са евреи-сефаради.
Знаете ли какво означава, "Сефарад"
на иврит?
Означава "Испания".
Две думи... но с един и същи корен.
Едно сърце, едно отечество.
Тези хора са преди всичко, испански граждани. Братя.
Братя, от които се срамуваме, вярно...
Измамници, безнравствени и противни, но все пак братя.
Как бихте се чувствали
ако унгарски гражданин не бъде зачитан в Испания?
Вие правите точно това!
Испания все още не е признала новото ни правителство!
Нашият посланик в Мадрид очаква с дни акредитиране и до сега не е признат от вас!
Невъзможно!
Изпратих в Мадрид моето одобрение преди около десет дни.
Нали така адвокате? - Точно така.
Познаваме случая добре.
Йозеф Келер изисква акредитация на 26 октомври.
Нямаме никаква причина за отказ.
Вижте, подписано собственоръчно.
"Заявка за акредитация на Йозеф Келер.
"да се свърже в Мадрид за одобрение. "
Един момент. Ще направя бърза проверка.
В такъв случай, може също да проверите последните бомбардировки
дали са довели до отвеждане на хора, от нашите защитени сгради.
Ще го считам за незаконен акт.
- Как се справям? - Не знам.
Опитай да не преувеличаваш. Не лъжи твърде много.
Или по-скоро не. Лъжи повече. - Добре.
Движете се! По-бързо!
Побързайте, денят не е приключил!
Хайде! По-бързо!
Нашата сграда е в обратна посока.
Къде ни водите?
Изпращаме ви на приятно пътуване с влак.
Току що говорих с Външно Министерство.
Нашият посланик в Мадрид не е Йозеф,
а Янош Келер.
Чудя се как са успели да направят такава грешка.
Може би, защото нашите истински врагове са бюрократите.
Глупави, небрежни безделници.
Ако ние бяхме толкова небрежни като чиновника, който е сгрешил,
вероятно зяпайки красивите крака на някоя секретарка,
щяхме вече да сме мъртви!
Вярно! Вие го казахте!
Може би ще успеем да изтрием еврейско-комунистическия Интернационал
но не и на интернационала на женкарите!
Да пием за здравето на женкарите!
Ще препратя вашето искане веднага и ще изчистя това.
Но искам вашето обещание...
Разбирам.
От сега нататък, всички проверки на вашите защитени сгради
може да бъдат осъществени само с изрични мои заповеди.
И в присъствието на испански дипломати.
Добре. В присъствието на испански дипломати.
Добре. Ние сме много признателни и...
Чакайте, адвокате. Не съм свършил.
Какво? Може би засега...
Нали разбирате? Аз също имам слабости към жените!
Унгария има лимит за максимум жители на квадратен метър.
Испания няма такъв закон.
След като прилагаме испанските закони,
в защитените сгради няма да зачитаме унгарските норми.
Какво имате предвид с това?
Ако евреин в Будапеща има нужда от подслон,
Испания ще му го предостави.
Но само за евреите-сефаради.
Вие трябва да ми гарантирате това.
Разбира се. Сефаради. Имате моята дума.
Имате ли новини за нашите сгради?
Както изглежда, някои хора са били отведени.
Те сега са под юрисдикцията на германското командване.
Това усложнява възможността, да се намеся.
Какво имате предвид под "германско командване"?
Капитан Блайбер.
Хайде, движете се!
Даниел... Слушай...
Страхувам се, че ще ни разделят
и никога няма да се срещнем отново.
Искам да ти кажа, че те обичам. Аз също те обичам.
Ласло... тук ли е?
Ето оттук. Току-що пристигна.
Казах на децата, че ще им посвириш.
Ще им посвиря, обещавам.
Трябва да спазваш обещанията към децата. Дори аз правя!
Казах, че ще го направя, Джорджо...
Хорхе. Наричай ме Хорхе. - Хорхе...
Разбрах.
Чудя как сте успял да убедите комендант Вайна.
Във всички случаи, за мен това не е никакъв проблем.
Като не мога да отведа евреите от испанските защитени сгради,
ще отведа тези от шведските, швейцарските и португалски сгради.
Сега нека видим дали вашите евреи са все още на разположение.
Рот! На вашите заповеди!
Проверете дали евреите
от испанските сгради вече са заминали.
Да, господине!
След малко ще знаем дали вашите протежета вече са на път за Германия.
Ще ме последвате ли?
Това може да отнеме време.
Чакането там ще бъде много по-приятно.
Пет хиляди... Ваш ред е.
Баронът печели със седем.
Банка на десет хиляди.
Пет... Карта...
Бакара. Съжалявам, графиньо,
трябва да платите или да се оттеглите.
Графиньо...
Ax, капитане! Точно навреме!
Ще имам нужда от човек с вашата сила да прекрати обзелия ме лош късмет
или ще трябва да продам моите коне
вместо да ги изпратя в Швейцария както иска моя съпруг.
Искате ли да заповядам да затворят тази игрална зала?
За жалост, не! Трябва да възстановя моите загуби.
Графиньо...
Джорджо! Какво удоволствие да ви видя!
Хорхе, графиньо.
Не си ли спомняте моето име?
Хорхе? От кога?
Не ми казвайте скъпи приятелю...
че мамите още преди да започнете да играете.
Никога не мамя в присъствието на дама.
Джорджо прилягаше добре в Капри
където се срещнахме за първи път.
Да не сте забравила също и това?
- Капри? Сигурен ли сте? - Да.
Аз бях търговско аташе към Испанското посолство в Италия.
А вие бяхте най-красивото нещо, което е изнасяно някога от Унгария.
Това не беше в Капри. - Така ли?
Не. Това беше в Рим.
В "Торлония". И там залагах и губих.
Да, права сте.
Ще играете ли за мен, Хорхе?
Може би ръката на очарователен мъж ще ми донесе късмет.
С удоволствие.
Да залагаме.
Твърде много ли е? - Твърде много?
Дума която не съществува в играта.
Карта.
Седем за банката.
Осем. Банката губи.
Браво!
Това заслужава да изпием по напитка.
Капитане...
Продължете да се преструвате, моля ви.
Всички трябва да мислят, че аз съм новият испански консул.
Не искате ли да знаете защо?
Аз ви се доверявам.
Ще свърши зле, нали?
Какво?
Будапеща, Унгария, всичко това...
Мисля, че да. Но никой няма да ви нарани,
вие сте твърде красива.
Консуле...
Помниш ли тази улица? Виж! Познаваш ли я?
Това е нашият дом, Лили.
Това е балкона където ти и татко отглеждахте цветя.
Движете се! Не се влачете!
Спрете!
Какво искат?
Заповед от капитан Блайбер.
Блайбер? - Ето.
Това е Джорджо!
Да вървим! Връщаме се в казармите! Заповед на командването!
Мръднете! Пропуснете ни!
Разкарайте се от пътя! Хайде!
Вашето пътуване е анулирано!
Те си отиват!
Благодаря! Бягай, Лили!
Бягай! Отиваме в нашия дом!
Благодаря.
Трябва да се връщаме в защитената сграда! Бързо! Бързайте!
Фаркас, трябва да вървим!
Г-н Печи. Как сте? Какво искате?
Искам една услуга. Ако моя съпруг се върне,
кажете му, че ние сме в испанското посолство.
Ще му кажа, не се безпокойте.
Чакайте... моля. - Какво още искате?
Това е моят дом.
Грешите, бил е ваш дом, но беше реквизиран и даден на мен.
Сега е мой!
Не, г-н Печи. Вие сте лъжец.
Това е нашият дом и го знаете много добре.
Вашия е близо до мазето!
Позволете ни да влезем за една минута.
Една минута. Заради момичето.
След това ще се махнем, обещавам.
Моля ви, не искам проблеми.
Знаете, какво рискувам ако пусна да влязат евреи?
Моля ви. - Аз също ви моля.
Аз също имам деца.
Ще ни арестуват. А ние не сме направили нищо.
Нито пък ние. Ние също не сме направили нищо!
Виж в какво състояние сме! Виж!
Виждаш ли? Знаете, как се отнасят с нас?
- Не искам да знам! - Знаете ли?
Денят, когато ни отведоха,
Лили остави куклата си тук.
Дайте ми поне това.
Вървете си или... - Влизай!
Как си позволявате? Кой сте вие?
Не може просто да нахълтвате така!
Това сега е моя дом! Моя!
Не разбирате ли? Ще ми докарате неприятности.
Трябва да напуснете. Вървете си!
Това са рисунките на моя татко.
Къде той е? Кога ще се върне? Кога?
Нищо не се е променило.
Магда, сега трябва да вървим.
Лили... ще ти намеря друга кукла.
Хайде.
Да... По-добре да вървим.
Перласка!
Хората от улица Кошут бяха закарани до гарата.
Може би има все още време ако побързаме.
- Но колата не пали. - Ние можем да придружим тези двете.
Сигурни ли сте? - Разбира се.
Ще използуваме улички, които познавам само аз. - Добре.
Магда, отиди с тях в посолството. Внимателно.
Адвокате, отиди на волана.
Опитай, но без да даваш газ.
Беше кабелът на дистрибутора.
Кой са тези?
Осиротели еврейски деца.
Шведите, ги подслоняваха в една сграда, която трябваше да освободят.
Защо този швед не ги откупи?
Стани, аз ще ти помогна.
Спрете!
Кой ви каза да сядате? Не можете да сядате! Изправете се!
Останете в редица! Всички!
Станете! Останете в редица!
Уморени ли сте? Трябва да стоите прави!
Да тръгваме.
Няма време за почивка!
- Нека ти помогна. - Тихо...
Бен, стани, моля те.
Не го наранявайте. Той не е като другите деца.
Болен е, не може да говори.
Аз ще го накарам да проговори! Стройте се! Тръгвайте!
Вие двамата спрете! - Спрете!
Горе ръцете! - Заплашвате дипломат.
Аз съм испанският консул. - Пуснете децата!
Тази кола е испанска собственост.
Тези деца, все едно че са в парк в Барселона.
Не може да ги докосвате.
Какво става?
Децата в колата на консула...
Разбирам. Остави ги.
Размина им се днес, но съвсем скоро ще дойде и техния ред.
Да, господине! Колона продължавайте!
Този мъж е причината заради която Валенберг не може да помогне сега.
Защо? Кое е това чудовище?
Адолф Айхман.
Виждаш колко приятно мирише сапуна?
Ето. Започни да се насапунисваш.
Не бъди такъв. Мислиш ли, че е правилно
аз да те къпя? Вече си голям.
Като ги няма мама и татко, трябва да се справяш сам.
И трябва да ядеш иначе ще станеш грозен.
Помниш ли, какво те питаше татко?
"Кой е най-красивото момче?"
И ти винаги казваше, "Бен е най-красивото, разбира се. "
Остави, аз ще се погрижа за него.
Благодаря ви, но Бен няма да позволи никой освен мен да го докосва.
Защо? Какво има?
Той е така откакто убиха нашите родители.
Той беше с тях. Той видя всичко.
Той не е казал и дума оттогава.
Затова аз говоря толкова много. Всъщност, винаги съм си била такава.
Майка ме наричаше кречетало.
Тя беше толкова забавна. Тя ни караше да се смеем.
Как мога да ви се отблагодаря?
Вие сте толкова любезни с нас.
Но трябва да ви кажа, че ние сме евреи.
Да ни помагате е много опасно.
Католици, които укриват евреи ги осъждат на смърт.
Бен и аз трябва да си ходим.
Тук всички ние сме евреи, Сара.
Сара... Помогни ми.
Вдигни Бен. Време е за лягане.
Понякога, като деца, всички спяхме в същото легло за да ни е по-топло.
Бяхме пет деца. Аз бях най-красивото.
Не могат да ми излязат от главата тези деца.
Там бяха 200 или 300. Ние спасихме само две.
Пробвах всичко. Отидох при папския нунций.
Събудих аташетата по посолствата, опитах да се срещна с Вайна...
"Консуле,
"мисли за твоите сефаради. "
Моите сефаради... Не.
Не можем да мислим само за нашите.
Трябва да запълним сградите с колкото е възможно повече хора.
Те всички ще имат нужда от документи за протекция.
Как така? Не е възможно. - Възможно е. Заедно,
ще направим и подпишем всеки документ, които се изисква.
Дори тези за не-испански евреи.
Всъщност, дори за не-евреи. Всички документи, които са нужни.
Не... г-н Перласка, не е възможно.
Знам, че ви давам ускорен курс по нечестност
но те имат нужда от нашата помощ.
Не можем да си позволим да бъдем честни.
Госпожо!
Вие тримата, влезте.
Госпожо... Колко документа, направихме?
Пет хиляди.
Къщите са пълни. Какво ще правим когато...
Те ще дойдат тук. - Защо правите всичко това?
Може би защото имам възможност да го правя.
Човек трябва да прави каквото може. Аз мисля така.
И също защото...
когато бях доброволец в Испания преди няколко години,
моя капитан беше евреин.
Казваше се Вита Финци.
Харесвах този човек. Добър, смел...
Но истинската причина заради която го правя е защото съм луд за връзване.
Г-н Фаркас!
Телеграма за вас, от нашето посолство в Швейцария.
Какво пише?
"Получен паспорта на Перласка от Мадрид.
на разположение на унгарската граница.
"подписано: посланик Санц Бриз. "
Което означава... - Опаковаш куфарите и се връщаш в Италия.
А тук?
Аз ще заема твоето място.
Няма да е същото, но ще направя всичко възможно.
Много неща научих от теб.
От две години не съм виждал жена ми.
Нямам новини от нея от месеци.
Не знам дали моите писма изобщо пристигат.
Разбираемо е...
Освен това, моето град, моята къща,
Не знам дали все още са там.
По-мъдро е да се върнеш вкъщи.
Работата е почти свършена тук.
Ние просто трябва да чакаме руснаците.
Германците продължават да губят по всички фронтове.
Това е въпрос на дни. Да разбира се... въпрос на дни.
Ана! Даниел!
Страхувах се, че нещо се случило.
Случи се нещо. Гледай.
Намерил си картофи! Защо не си щастлив?
Откраднах ги. - Само за да нахраниш другите.
В нашата книга пише да не крадем.
Не е наша вината.
Мисля, че правилно да откраднеш ако това единствения начин да преживееш.
А ние искаме да живеем, нали?
Да... но...
Не...
Трябва да вървим, идва полицейския час.
От понеделник, има само едно ядене дневно.
Децата плачат от глад.
Добре, че уроците на Магда
и вашият приятел Ласло ги развличат.
Не искате ли да ги поздравите?
Не ги прекъсвайте.
Знаете, че трябваше да запечатим този прозорец.
От днес искам да използувате други очи.
Не е тези над вашия нос...
Очите на въображението.
Знаете ги нали? Да или не?
Да, знаем ги!
Сега... гледайки този затворен прозорец
всеки ще ми каже това, което вижда, със затворени очи.
Хайде Вилмош започвай.
Виждам моето езеро. Езерото Балатон.
Тъмно е, защото е нощ, но Балатон е пълен с светлини.
Има сватба. Всички празнуват.
Всички танцуват и пеят.
Това е сватбата на моите родители. Аз ги разпознавам.
Ако се вгледам внимателно, виждам също и себе си на плажа.
Странно защото не би трябвало да съм роден все още!
Браво! Сега, нека да чуем... Какво вижда Ханина.
Виждам голяма градина и синя люлка.
Моя баща се прибира от вкъщи.
Той идва тихо зад мен,
тогава изведнъж ме прегръща и ме разсмива.
И тогава бута люлката силно. Тя започва да се люлее
и да ме носи високо нагоре. Много високо!
Отивам толкова високо, че почти мога да докосна края на луната с краката си!
Много добре, Ханина. Много красиво.
И сега... Искам да чуя Бен.
Не, Магда! Знаеш, че Бен не може да говори!
Добре. Нека да чуем все пак.
Дори някой без думи може да каже много неща. Не го ли знаехте?
Искаш ли да опиташ, Бен?
Направи като другите. Затвори си очите.
Какво виждаш?
Какво търсиш с ръчичките?
Може би...
Не трябва да го докосваш!
Ще започне да пищи.
Моите ръце?
Браво, Бен.
Ти ни разказа много.
Нека да чуем Лили сега.
Добре. Но не искам да си затварям очите.
Добре. Не ги затваряй тогава.
Разкажи ни, какво виждаш.
Гора. Гвоздеи. Стена. Страх.
Мъже. Жени. Деца.
Много деца.
Те плачат.
Шандор...
Джорджо... - Бебето?
Момиче. Роди се минала седмица.
Естер. Живя само няколко часа.
Пий любов моя. Ева загуби доста от теглото си.
Не остана нищо за ядене тук.
Адам...
Тръгвам си.
Но не казахте ли, че искате да видите всички?
Да, но... не мога да го правя.
Съжалявам, че Ана не е тук.
Ако зависеше от мен, бих я държал тук.
Тя излиза за да се среща с Даниел и...
Очите й променят цвета си когато тя мисли за него.
Красиво, нали? Кога се връща?
Вече е четири. Започва полицейския час.
Боже, вече е четири?
Късно е. Полицейския час е започнал! Надявам се, да успеем.
Какво ще правим?
Ела!
Гастон, ако трябва да се връщаш към защитената сграда, кой път би хванал?
Не по този път. Бих използувал тунела.
Да вървим тогава натам.
Но, влака ви тръгва след малко...
Адвокат Фаркас ви чака.
Отиди при тунела, тогава ще видим. Дръж си очите отворени.
Може да няма следващ влак.
Това означава, че ще трябва да остана тук.
Снайперист, Ана! Ела тук!
Не мога! Много ме е страх!
Стани! Той ще ни убие.
Хайде, Ана, моля те! Стани!
Елате тук! Стой на място или ще те убия този път!
Сега обърни се към мен.
Браво.
Сега ходи. Бавно. Насам.
Точно така. Браво.
Ела по-близо.
По-близо, до портата! Хайде!
Браво. Ето те тук!
Ела тук! Млада си. Обзалагам се, че никога не си го правила.
Не се безпокой, ще ти обясня нещата как стават.
Бъди добра, ако не искаш да те нараня.
Я да видим. Не е лошо!
Не мърдай!
Хайде, пищи! Това ме възбужда.
Свали тези парцали! За какво са ти?
Ще видиш, ще ти хареса. Харесва ли ти, а?
Стой мирно! - Пусни ме!
Гладка кожа...
Хайде да ги махнем. Всички дрехи... да се отървем от тях.
Ще ти хареса. Ще ти хареса!
Копеле! Копеле такова!
Спрете! Помощ!
- Ана! - Джорджо!
Всичко е наред. Къде е Даниел?
Там вътре! Отведи го от там! Той е вътре!
Вкарай я в колата! Отведи го от там! Отведи го от там!
Накажи ме Боже, защото го убих.
Станах като тях.
Станах същество, недостойно за Теб.
Аз убих! Аз съм като тях, Боже.
Не искам Ана да остане тук.
Знаеш, че ще ни убият всички.
Вземи я с теб тази вечер в посолството,
след това в Италия.
Знаеш, че това е невъзможно и няма да е справедливо.
Интересува ме само да я спасиш.
Какво говориш Адам?
Дори ти не се интересуваш за другите?
Не мисля за никой, само за моята дъщеря.
Тя е... на двадесет.
Тя не трябва да умре. Не е справедливо.
В теб ми е надеждата,
последната, която ми остана. Вземи я в Италия с теб.
Аз оставам тук.
Умолявам те. Замини... и спаси дъщеря ми.
Ще замина когато мога да взема всички с мен.
Всички? Всичките шест хиляди?
Наистина ли мислиш, че можеш да изведеш шест хиляди човека от Будапеща?
Точно така.
Това е лудост. Това не може да стане. Невъзможно е.
Не, възможно е. И знам кой може да ни помогне.
Графинята. Какво говориш?
Графинята има влак.
Влак? Товарен влак.
Вайна й го даде за да закара нейните коне на безопасно място.
Трябва да имаме готовност да заминем.
Можем да вземем много малко неща.
Одеяло, храна, вода за 5 дни докато достигнем Швейцария.
Те няма да напускат защитените сгради.
Вие трябва да ги убедите.
Тогава, когато му дойде времето, ще организираме истински екзодус.
Ние евреите доста добре сме запознати с екзодуса.
Графиньо... Благодаря ви.
Радвам се да ви видя. Красива както винаги.
Добър вечер. Графиньо... - Добра вечер.
Ще ме извините ли? - Разбира се.
Джорджо... Графиньо...
- Какво удоволствие да ви видя. - Удоволствието е мое.
Какво ви води насам?
Трябва да говоря с Вайна. - За какво?
Искам влак да отведе моите бежанци до Швейцария.
Имате предвид, мислите, че Вайна ще ви даде влак?
Да. Чакам за подходящия момент за да го питам.
Той ще каже, че не може, че ако го направи,
ще бъде застрелян в гърба като предател.
Аз ще му кажа, че ако не го направи
руснаците ще го съсекат след войната.
И ще му кажа,
че вие любезно сте ми предложила да използвам конвоят, определен за вашите коне.
Кой ви каза това за конете?
Няма значение. Вярно ли е?
Да, вярно е. - Дайте ми го.
Молите ме за нещо...
Моля за 6000 живота.
Съжалявам... пропуснах да кажа колко красива сте тази вечер.
Точно така. Това е непростимо...
Вие сте най-красивото нещо на този град.
Добре, прощавам ви.
Джорджо, мога ли да ви питам нещо, малко нетактично?
Моля, направете го. - Наистина ли имате жена в Италия?
Искате да ме помолите за ръката ми?
Не мога. Вие може да сте женен, но аз съм!
Моят съпруг няма да се разведе
въпреки, че не сме влюбени... от години.
Чувате ли ги? Оръдията...
Навън е минус 10 градуса.
Градът гладува, изнемогва.
Но, в тези стаи, свирят музика, пеят, ухажват се един друг.
Това е духът на времето.
Ние унгарците сме пленени и хванати от него.
И без да осъзнаваме, оставаме неподвижни,
да чакаме трагедията да се случи.
Това е противоположността на катастрофата на Титаник
защото унгарците вярваме, че ние сме айсберга...
Трябва да се е случило нещо сериозно.
Разбира се. Много добре.
Графиньо... Какво удоволствие да ви видя.
Но не мога да кажа същото нещо за вас.
Какво става, капитане?
Нищо ново.
Когато кораба потъва плъховете го напускат.
Което означава? - Означава...
че това е големия финал.
Командването заповяда Вайна да защитава Будапеща докрай.
Той ще бъде горд да му се повери такава задача.
Консуле... вие сте в капан като нас.
Чух, че руснаците не изпитват много симпатия към испанците.
Вие заради вашите евреи ли сте тук?
Те не са нито мой, нито ваши Капитане.
Просто хора с право да живеят.
И ние войниците, също имаме това право.
Никой него гарантира, но го имаме.
При тази ситуация,
се страхувам, че вашите коне трябва да остават тук.
Вашият влак е реквизиран.
Ще изведе от Будапеща важни особи с жените и децата им и техните вещи.
Графиньо,
ще пиете ли с мен за вашето спасение?
Моето спасение?
Да, вашето спасение. Което е в моите ръце.
Останах единствения, които ви защитава. Единственият.
И не съм искал нищо в замяна. Вие трябва да сте осъзнала това.
Всички други, включително Айхман,
вярват на многото анонимните писма
отнасящи се до вашите еврейски корени.
Напуснете този ад, докато все още има време.
Моля, не ми казвайте, че предпочитате да останете
с вашия рицар на загубени каузи.
Много ще ме разочаровате.
Капитане... За разлика от това, което казват хората,
вие не сте престъпник.
Не. Вие сте по-лош.
Вие сте посредствен, циничен и вулгарен човек.
Сега, ако не възразявате...
Графиня...
Нещо ми подсказва, че няма да се срещнем отново.
Поне не е в този живот.
Отидох да се срещна първо с Адам
така той може да каже на всички,
че идеята за влака беше просто мечта, измислена от този глупак...
Не позволявам, в мое присъствие да се злослови консул Перласка.
Той в никакъв случай не е глупак. Пийнете малко чай.
Направен е от стрити листа от шума. Откритие на сина ми.
Адвокат Фаркас казва, че руснаците ще убият всички ни, когато пристигат тук.
Казва, че така са направили в Румъния.
Всички служители на посолство... са били избити.
Г-н Фаркас е уморен. Той има нужда от почивка. Не го слушайте.
Добре... кажете на вашият син, че неговия чай от стрита шума беше отличен.
И да го изпия с вас беше истинско удоволствие.
Странно как само една чаша чай, може да превърне живота ни да изглежда по-хубав.
До утре.
Скъпа Нерина, моята любов,
пиша това писмо от обсаден град,
знаейки, че никога няма да го получиш.
Това е най-студената зима в Будапеща от 40 години насам.
Температурата вчера падна до минус 30.
Нямаме нищо останало. Няма хляб, въглища или мляко.
Изразходихме последните ресурси на посолството.
В града цари анархия, в ръцете на безскрупулни криминални банди.
Нашите сгради могат да бъдат пометени по всяко време.
В този момент, вече нищо не мога да направя.
Ние сме в ръцете на Бог.
Руснаците скоро ще бъдат тук.
Надявам се, че това ще е истинско освобождение на Унгария
а не една нова трагедия.
Но такива черни мисли споделям само с теб.
На другите казвам, че руснаците са чудесни.
Как бъдещите поколения ще гледат на този век?
Дали нашите внучета ще вярват на това, което им разказваме?
Не мисля така. Аз няма да им разказвам каквото и да е.
Кой може да повярва на такава история с толкова голям, лош вълк?
Това е моя дом!
Това е дипломатическо превозно средство!
Търсихме те... Имаш наглостта да протестираш?
Не мога да дишам.
Точно каквото заслужаваш. Знаеш ли защо?
Ти не зачиташ закона. Разкарваш се в модна кола,
имаш приятен дом и елегантни дрехи
на които си забравил да зашиеш звезда!
Евреите трябва да носят жълта звезда!
Точно тук! Разбра ли?
Разбра ли? Отговори ми!
Иска ми се да те очистя евреино, боклук такъв!
Нека това да ти е за урок.
Не го забравяй! Разбихме всичко в дома ти.
Няма да свириш на пианото отново.
Или да четеш гадните си книги.
Няма скоро да ни забравиш.
Съжалявам само, че жена ти не беше вкъщи!
А вие консуле, не се размотавайте наоколо с евреи.
Приемете моя съвет. Да вървим.
Фаркас, не трябва да напускате посолството повече.
По никаква причина. Ние ще доведем жена ви.
Гастон... Започни да караш, много бавно.
Влизат в сградата! - Блокирали са изходите!
Обградени сме. - Ще предупредя другите!
Твърде късно, те са вече тук. Скрийте се!
Трябва да предупредим консула. По покривите...
Побързайте!
Искам ги всичките! Претърсете всеки ъгъл на сградата!
Всички станете! Хайде!
Излизайте! Оставете всичко тук!
Хайде, станете!
Закарайте ги долу!
Разделете възрастните от децата.
Стройте ги! Групирайте ги в двора!
Тя не може да го направи. Тя не може да издържи!
Ева!
Движение! Вашия консул не може да ви спаси сега!
Закарайте всички долу!
По-бързо! Долу в двора!
Сега ще попътувате приятно по реката.
Хайде, движете се!
Ти какво? Глух ли си? Казах движи се!
Елате! Тук вътре има още!
Аз ще се погрижа за тях! Излизайте всички!
Не чухте ли?
Какво е направила тя?
Защо? - Млъкни.
Защо? - Излизайте.
Тя просто учеше децата да пеят!
Излизай с другите! Мърдай!
- Защо я убихте? - Млъкни!
Трябваше да я помолите да спре. Вие я застреляхте без нито дума!
Затвори си устата или ще те убия, гаден евреин!
Аз не съм евреин! - Затваряй си устата!
Аз не съм евреин!
Тихо или ще ти разбия главата. - Мога да го докажа!
Млъкни и влизай в строя!
Хайде!
Излизайте навън!
Хайде, деца. По-бързо. Качете се в камиона!
Само децата! Отивайте с другите! Стройте се!
Виктор! Не може да отвеждате сина ми!
Виктор! Тук съм!
Правете каквото ви казвам! Предупреждавам ви, ще стрелям!
Пред очите на децата ви!
Гледайте! Какво ще направя с вашата испанска протекция!
Татко! Виктор!
Не може да го взимате! Той е мой син!
Остави детето! Сержант! Вземи го!
Не го взимайте! Спре!
Не е човечно!
Затваряй си устата или ще ти пръсна главата!
Млъкни и се връщай в строя!
Искаш ли да стрелям?
Виктор! - Отведете децата!
Лейтенант, чуйте ме...
Аз нямам нищо общо с тях. Мога да ви покажа моите документи.
Аз не съм евреин.
Ти беше с тях, значи си евреин.
- Аз съм музикант! - Музикант?
Консула ме помоли да свиря на децата.
Свири тогава!
Аз не съм евреин, аз съм ариец.
Казах да свириш! - Свиря.
Достатъчното време загубихме! Да тръгваме!
Хайде! Да тръгваме.
Хайде, побързайте! Тичайте!
Татко! Върви!
Стой или ще стрелям!
Горе ръцете и се обърни! Горе ръцете!
Как се озова тук? От къде идваш?
Отивах към вкъщи.
Живея там долу, след парка.
И си облечен така в този студ?
Защо не си с другите?
Какво имате предвид? Не разбирам.
Разбра ме добре, евреино.
Защо ме наричате евреин? Аз не съм евреин.
Как ви хрумна това?
Евреите са в гетото...
Щом не си евреин,
кажи молитвата Отче Наш. Отче Наш?
Защо? Молитвата е свещено нещо.
Знаеш ли Отче Наш или не?
Всеки католик я знае.
Кажи я тогава!
Не е правилно. - Знаеш ли я?
"Отче Наш, ти които... "
Продължавай. Къде е нашия Отче Наш?
Хайде, кажи ми къде е.
Не знам къде е Той.
Ференц, качвай се в колата. Бързо!
Вие двамата вземете другата кола и намерете Глукмар.
Той единствен ще ни помогне.
Фаркас, моля ви... Не отивайте там, няма смисъл!
Послушайте г-жа Турне.
Да тръгваме бързо!
Наведете се!
Ференц!
Хайде... Проклета трошка!
Помогни ми да го извадя! Бързо!
Дай одеялото! Внимателно...
Сложи го да легне. Трябва да го закараме до посолството.
Без колата,
те ще ни застрелят веднага щом видят звездите.
Вземи флага и ходи пред нас! Вдигни го! Внимателно. Да тръгваме!
Госпожо!
- Стреляха по нас. - Бедното момче!
- Доведете професор Балаш. - Сега ще го доведа.
В средата на стаята.
Преместете леглото до огъня.
Сложете го на леглото.
Какво става?
Ференц е прострелян в гърлото.
- Сериозно ли е? - Куршума е все още вътре.
Ще умре ли? - Ще трябва да го оперирам.
Оперирайте, тогава. Бързо!
Не мога в тези условия. Не смея.
Просто трябва да го направите!
Аз дори нямам скалпел. Трябва да използувам кухненски нож.
Тогава, използувайте кухненски нож!
Може да го убия.
Ще го убиете ако не направите нищо!
Донесете всички ножове, които може да намерите. И бинтове и марля.
Щом не смеете, ще го направя аз. Кажете ми какво да правя.
Отстранете се. Вие сте побъркан.
Ще направя каквото мога. Но ще имам нужда от помощ.
Вие двамата, ще му помагате.
Ще отида да проверя какво е станало в защитените сгради.
Ева...
Опитвам се да развържа възела. Стой близо до мен.
Ева... успях. Развързах въжето.
Чу ли ме?
Шандор, страх ме е! - Послушай ме, Ева.
Преструвай се, че сме все още сме вързани здраво.
Този, който не бъде застрелян може да се освободи във водата.
След това да изплува бързо. Преди да се удави.
Трябва да опиташ да се измъкнеш.
Няма да те оставя! Оставам с теб!
Обещай ми, че ще опиташ.
Един от нас може да избяга. Обещай ми, че ще опиташ.
Не мога. Не искай това от мен.
Направи го за мен, Ева.
Следващите двама. Спрете.
Каква прекрасна двойка! Убий мен, копеле!
Шандор!
Заклевам се, аз съм ариец, като вас.
Аз просто съм един беден музикант.
Заклевам се, аз не съм евреин.
Моля ви, повярвайте...
Помощ! Помощ!
Ева!
Насам!
Ева!
По-бързо! - Извадете я!
Видяхте ли, майоре? Пристигнахте късно, след като те вече приключиха.
Но и да не беше така, какво щяхте да направите?
Аз ще ви кажа какво. Нищо. Абсолютно нищо!
Не знаете как се чувствам!
Те убиват също и унгарци!
Значи трябва да се съпротивлявате,
както прави останалата част от Европа!
Гастон! Одеяло!
Перласка... трябва да ви кажа нещо.
Странни неща се случват около гетото.
Милицията поставя картечници на порталите.
Чух ужасни неща...
Глукмар, за Бога, кажи какво знаеш?
Те планират да минират гетото, да изгорят всички къщи
и ако някой се опита да напусне пламъците, ще бъде застрелян.
Руснаците ще бъдат тук скоро.
Знам. И те също го знаят.
Това ще се случи тази вечер или утре.
Будапеща е управлявана от Сатаната.
Вие искате да борите със Сатаната с голите си ръце?
Да, майоре, това е всичко, което имам. Да тръгваме.
Джорджо... или все трябва дави наричам, Хорхе?
Графиньо...
Върнах се при моите хора най-после.
Просто се надявам, че някой, един ден, ще си спомня за мен...
така както съм сега и да забрави всичко останало.
Вие не можете да останете тук. - Мога.
Вече избягах веднъж преди.
От страх... от амбиция...
Бях толкова млада и толкова глупава...
Но, този път, искам да остана тук...
до края.
Значи е истина, тогава. Те са решили да ни изличат,
нашите синагоги, нашите домове.
Няма да остане следа от никой.
Никаква следа, че сме съществували.
Фаркас казва, че вашият бог е също и мой.
В такъв случай, защо Той ви кара страдате?
Може би, за да ни накаже за нашите грехове.
Знаете ли, Перласка,
ние имаме същият Бог
но му се молим и си го представяме по различен начин.
Не мога да разбера неговата воля: Тя е непроницаема.
Но усещам болка, ярост и объркване
от неговото наказание над нас.
Ще умра в мир, но разочарован.
Повален съм долу, но не съм поробен.
Ще умра изпълнен с любов към Него
но вътре в мен не бих казал,
"Нека волята ти бъде изпълнена."
Тогава си отвори очите.
Не може да чакате търпеливо да умрат 70000 човека живеещи тик в гетото.
Какво мога да правя?
Знам, че има оръжия в гетото.
Раздайте ги.
Ще се опитам да се срещна с Вайна. Но ако не се върна,
кажете на вашите хора да се борят... да се съпротивляват.
Не!
На тази маса, има карта на Будапеща
с розовите флагчета е отбелязан напредъка на Червената Армия.
Онова там е карта на света.
Имам чувството, че с всеки изминат ден гледам само нея.
Затова съм радостен да ви видя, дори в този неподходящ момент.
Вие носите духа на вашата земя
светлината, живота и слънчевото греене.
Добре е да се мисли за места по света, където няма война.
Това е, което ме води насам.
Има лош начин да приключи една война,
като да попаднеш в ръцете на врага.
Трябва да обяснявате, да се оправдавате...
Но как може да се обясни на съд, по специално военен съд
какво се е случило през войната?
Например хилядите мъртви и предстоящата ликвидация на все още живеещите в гетото?
За какво говорите?
Говоря за това, което вашата милиция планира.
Вие защитавате смело този град. Можете да запазите репутацията си.
Ако бъдете екзекутиран, не позволявайте да бъде за такова отвратително престъпление.
Аз не се занимавам с евреите! - Но победителите да.
Това е начинът, по който ще различат войниците от военно-престъпниците!
Достатъчно, консуле! Не си позволявайте повече...
Не ми се обаждайте! Зает съм!
Казахте, че имате спешно съобщение от испанското правителство!
Това е което правя. Накратко съобщението гласи.
Ако вие не предотвратите разрушението на гетото,
Испания... ще затвори 3000-те унгарски граждани на своя територия
като военно-пленници.
Какво се опитвате да ме баламосвате?
Там няма 3000 унгарски граждани в Испания.
Да има! Можете да го проверите след войната, ако желаете да ни посетите.
Където ще бъдете добре дошъл.
Как получихте тази инструкция?
Всички телефонни линии с Испания са повредени.
Не съм получавал съобщението от Испания, а от Швейцария.
Швейцария?
Посланик Санц Бриз е в Берн.
Той е в постоянен контакт с Мадрид и ме помоли да уведомя вашето правителство.
Берн?
Предполагам не възразявате ако попитаме Берн за потвърждение?
За какво? Моята дума не е ли достатъчна?
Искам само документ с подпис.
Анхел Санц Бриз. Това е всичко, което искам.
Испанско посолство в Берн
Изпратете следната телеграма.
Отбранително Командване, Будапеща. До командир Вайна.
С най-висок приоритет. "Ваше Превъзходителство, смятаме... "
Санц Бриз ви изпраща поздрави.
Получихте ли неговия отговор?
Ето го. Черно на бяло.
Какво казва? - Потвърждава вашата версия.
Този проблем изисква някаква гъвкавост, която очевидно...
Нека просто поставим картите си на масата. Ще започна аз.
Моите всички са аса. - Покажете ги.
Добре.
Обещавам на вас и вашето семейство безопасно да напуснете Унгария
и убежище в Испания в момента когато руснаците пробият линията.
В замяна, вие ще спасите гетото.
Качвайте се в камиона! Всичките! Оттегляме се!
Движете се! Качвайте се в камиона! Бързо! Тръгвайте!
Елате! Елате да видите!
Професоре.
Перласка...
- Как е момчето? - Ще се възстанови.
Благодаря ви.
Аз трябва да ви благодаря.
Това, което ме накарахте да направя
ме оневинява само в малка степен, за решението, което взех онази нощ в болницата.
Никога не ще си простя, че не опазих децата.
Никога не ще си простя.
Професоре...
Ференц. Не се движи.
Тази рана в гърлото, означава, че няма да можеш да говориш известно време.
Това не е толкова лошо.
Не знам как щях да се справя без теб и твоите приятели.
Знаеш ли, като те виждах винаги
толкова ядосан на всичко и на всеки
ми напомня, когато бях младеж
и исках да променя света и да го направя по-хубав и хуманен.
Вие го направихте. Благодаря ви.
Няма за какво.
Аз просто съм един приказвач на глупости. Не знам колко съм изрекъл!
Какво да го правим?
Изгорете го. Ако руснаците го намерят, ще ни убият.
Не! Не може да горите нашият флаг!
Не...
- Късмет. - Довиждане.
Довиждане. - Бог да ви пази.
Г-жо бързо!
Опасно е да губим време. - И за вас също, Хорхе.
Вече не съм Хорхе. Джорджо.
Аз съм италианец, за да не ми се случи нищо.
Не можем да убедим адвокат Фаркас. Не иска да замине.
Каза, че иска да остане тук.
Аз ще се погрижа за него. Тръгвайте.
Вземи това. Джорджо... Въпреки че отново си италианец,
пази се да не те хванат руснаците.
Адиос, омбре!
Закачи това шведско знаме отвън.
Довиждане, консуле...
- Късмет. - На вас също.
Джорджо, виждал ли си Лили?
Може би е с другите деца.
Трябва да вървим.
Военните власти ще ни върнат нашият апартамент.
Сигурно е хубаво да се върнеш вкъщи.
А ти? Кога се връщаш вкъщи?
Скоро, надявам се...
Върви да намериш Лили.
Джорджо...
Благодаря...
Госпожо...
Гастон, руснаците ли чакаш за да сложиш знамето?
Госпожо, качвайте се!
Джорджо, моля те бъди внимателен.
Ти не трябва да умираш. - Нямам никакво намерение.
Джорджо! Мислихме, че няма да те заварим.
Благодаря за всичко.
Даниел...
Как сте вие двамата?
Виж, Бен вече не е уплашен! - Виждам, виждам.
Сара и Бен ще останат с нас.
Какво имате предвид?
След като се оженим, искаме да имаме веднага деца.
Помислихме, че можем да започнем с тях.
Браво.
Довиждане, госпожице. - Довиждане, консуле.
Г-н Бен... ела тук. Дай да те прегърна.
Малкия ми сладур...
Бен...
Адвокате, още ли сте тук?
Време е за тръгване.
Къде? Не мога да се върна в моята страна,
защото тук е моята държава.
Или може би никъде.
Ще говорим по-късно. Сега трябва да вървим.
Не може да ви оставим тук сам.
Аз не съм сам.
Придружен съм винаги, от моята вина.
Фаркас, вие... Вие нямате никаква вина.
Точно обратното. Аз съм жив.
Хиляди, може би милиони евреи като мен са мъртви.
Но не и аз.
Аз не.
Знаеш ли какво съм аз?
Аз съм "кибик".
От тези дето седят по кафетата и гледат картоиграчите.
Другите играят но "кибика" не.
Той гледа другите как играят.
Г-н Фаркас...
Вярно е, аз съм търпелив. Аз съм упорит
и страдам
като всички други синове на Авраам.
Но каква сила имам?
Каква сила?
Това е пасивна сила, инертна.
Това те ли са? - Така мисля.
Руснаците ще ни убият.
Адвокате! Фаркас!
Не!
Тибор!
Джорджо Перласка!
Търсих ви.
Вие отново бягате и вашето име е в моя списък.
Изглежда винаги сте от погрешната страна.
Майоре, знаете че аз...
Не се опитвай да ме подкупваш.
Изпълнявам своя дълг.
Качвай се на този влак и изчезвай.
Машиниста ли подкупи.
Тибор превозваше моите телета.
Довиждане, майоре. - Довиждане, италианецо.
Надявам се, един ден отново да те срещна. - Благодаря.
Най-после. Бързо, тръгва.
Бягай, татко! Влака тръгва!
Консуле!
Консул Перласка!
Направих това заедно с татко за теб! Вземи!
Обзалагам се, че е красиво!
Нямахме много време.
Сигурен съм, че е прекрасно.
Вие сигурно сте бащата на Лили. Да, аз съм.
Ние няма да ви забравим. Но и ти не ни забравяй.
Как мога да ви забравя, Ференц?
Довиждане! Чао. Чао!
Чао, Магда!
Чао! Чао, Ана!
Благодаря!
Лили!
Колко пъти ме викал.
Никога няма да забравя неговия глас.
Откакто видях за първи път, това което той правеше,
мислих, че той е един от 37-те справедливи човека.
Това е история от библията, която баща ми разказваше като бях дете.
Той казваше, че във всеки един момент от историята на света
има 37 справедливи човека
и заради любовта си към тях, Бог не разрушава света.
Никой не знае кои са те,
и не се познават самите,
въпреки това, те разпознават страданието на другите и го поемат върху себе си.
44 години - по-късно, през 1988,
Джорджо Перласка беше открит
живеейки скромно в Падуа
от една от жените, които той спаси.
Израел го обяви за праведник
и засади дърво на негово име в Йерусалим.
Унгария, Испания, Италия и САЩ
също отдават голяма почит на неговите изключителни дела.
Той умря в Падуа през 1992.
Неговата история остана неизвестна в Италия
до 1990 когато беше поканен в телевизионната програма "Миксер".
В това интервю с Джовани Миноли,
Джорджо Перласка предава неговото духовно наследство.
Бих искал младите хора
да се интересуват от тази история единствено...
за да ги накарам да мислят,
за това което се е случило,
за това какво може да се случи
и да знаят да се противопоставят на насилието.
Translation ZALMEN BEHAR